El dibuixant Francesc Sardà i Ladico (Barcelona, 1877-1912) - Glòria Escala Romeu (Locvs Amoenvs, 2006)
A l’ombra de les primeres figures que va produir el modernisme artístic català, en van existir d’altres que, tot i no ser tan destacades, van participar també de les inquietuts d’aquell moment esplendorós de la història de l’art al nostre país. Francesc Sardà i Ladico fou un d’aquests artistes. Triomfà com a dibuixant i com a il·lustrador, tot i que també conreà la pintura a l’oli i sobretot el gènere del retrat. Els seus treballs foren molt ben valorats en una exposició individual que realitzà a la Sala Parés l’any 1904, i els seus dibuixos —realistes i d’alta qualitat tècnica— van tenir una àmplia presència en moltes revistes de l’època. Col·laborà a Quatre Gats, Hispania, Joventut, Ilustració Llevantina, Catalunya Artística, Hojas Selectas i La Campana Catalana. També, i de manera habitual, en revistes tan importants com ara L’Esquella de la Torratxa, La Ilustració Catalana o La Ilustración Artística, on compartí protagonisme amb els millors il·lustradors del moment. Però una mort prematura —quan només tenia trenta-cinc anys— va estroncar la seva reeixida carrera de dibuixant, que amb els anys s’anà oblidant i que ha conduït a l’actual desconeixement de la seva obra. L’estil dels seus dibuixos és proper al de Ramon Casas i sovint recorda Mas i Fondevila, cosa que ha conduït de vegades a greus errors d’autoria.