Право на прозорі та передбачувані умови праці – одне із основних прав працівників - O. Y. Tykhonovych (Науковий вісник Ужгородського національного університету. Серія Право, 2024)
Умови праці на виробництвах, особливо сьогодні, вимагають планомірних і докорінних змін, оновлення, оскільки існує всезагальна заінтересованість у сприятливих умовах праці як основного чинника зберігання здоров’я й забезпечення економічності виробництва – найважливіших складників умов життєдіяльності людини. Метою статті є дослідження одного із важливих прав працівників – право на прозорі та передбачувані умови праці, яке знайшло закріплення в Директиві № 2019/1152 про прозорі та передбачувані умови праці в Європейському Союзі, ухваленій Європейським парламентом та Радою, і сьогодні є предметом дослідження науковців у сфері праці. Підсумовуючи проведене дослідження, зроблено висновок, що право працівників на прозорі та передбачувані умови праці, зокрема оновлений підхід до розуміння покращених умов праці працівників на засадах та принципах міжнародних норм та стандартів передбачено у Директиві № 2019/1152 про прозорі та передбачувані умови праці в Європейському Союзі від 20.06.2019, ухваленій Європейським парламентом та Радою. Встановлено, що імплементацію норм Директиви № 2019/1152 про прозорі та передбачувані умови праці в Європейському Союзі вже передбачено в деяких законодавчих актах України, зокрема в новій редакції статті 29 Кодексу законів про працю України та Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022, якими дещо розширено й деталізовано перелік інформації, з якою роботодавець зобов’язаний ознайомити працівника до початку роботи. Разом з тим право працівників на прозорі та передбачувані умови праці має формуватися як на рівні законодавчих норм, законодавчих вимог до умов праці, охорони праці, дотримання санітарних, епідемічних та інших вимог, так і на розумінні роботодавця стосовно необхідності здійснення такого захисту саме з точки зору моралі, традицій та звичаїв, розумінням того, що людина є найвищою соціальною цінністю, а отже має бути захищеною та реально відчувати такий захист як з боку держави, так і боку роботодавця.