Formidlere, publikum, iscenesettelse og hvordan formidlingspraksis av akvakultur formes ved norske visningsanlegg - Jorun M. Stenøien (Norsk Sosiologisk Tidsskrift, 2025)
Visningsanlegg for akvakultur driver publikumsrettet kunnskapsformidling om akvakultur og er steder for læringspraksis utenfor ordinære utdanningsinstitusjoner. Spørsmålet er hvordan formidlere, publikum og iscenesetting bidrar til å forme formidlingspraksis. Informanters oppfatninger og erfaringer med formidlingspraksis samt forskerobservasjoner er grunnlaget for analysens tre temaer: «formidlere», «publikum» og «iscenesetting». Kommunikasjonsforskning, museumsforskning, turistforskning og antropologi perspektiverer funnene. Gode «formidlere» er viktig. Den epistemologiske posisjonen «troverdig formidler» tilskrives enten automatisk basert på «know-how» fra akvakulturnæringen eller oppnås gjennom en profesjonell tilnærming der man er forberedt, gjør faglig oppdatering og pedagogiske forbedringer. Når «publikum» tildeles en epistemologisk posisjon som kunnskapsløse og ute av stand til å forstå og tolke steder, skapes det en avstand mellom «oss» og «dem» og en asymmetrisk kunnskapsposisjon mellom formidlere og publikum. Guidede turer til produksjonsanlegg gir tilgang til virkelige steder og stedsautentisitet. Dette er en iscenesatt autentisitet der mye befinner seg bak scenen. Uforutsette og uventede hendelser bryter koreografien og gir publikum innsyn bak scenen og uforståelige «matter out of place». Ved guidede turer kan det kollektive blikket muliggjøre at turistens blikk møter lokale blikk av fornuft og normalisering. Idealet for formidling er i tråd med den konstruktivistiske formidlingsmodellen. Publikum oppfordres til dialog, og guidede turer til produksjonsanlegg involverer kroppslige erfaringer og åpner for å bruke flere sanser enn det å se. Samtidig har en omvisning på slakteriet en mer scenisk karakter, som stemmer overens med en opplysningsorientert modell. Begge modellene er slik til stede og uttrykker ulike trekk ved formidlingspraksis. «Turistens blikk» bidrar på flere måter til å forme formidlingspraksis. En dialogbasert og konstruktivistisk tilnærming bidrar til at formidlere oppfatter publikums emosjonelle posisjonering og ubehag. Det foretas justering i språk og hva som framvises. Framvisning tilpasses også publikums endrede oppfatning over tid av hva som er severdig. Oppsummert kan man si formidlingen er realistisk, men ikke for realistisk.