Učim majku kako da rodi - Warsan Shire; Lucija Ražnjević ([sic], 2015)
EstagfirullahInna Lillahi wa inna ilayhi raji'unda će plutati. Pa, mislim da me dom ispljunuo, nestanci struje i policijski sat kao jezik uz klimavi zub. Bože, znaš li kako je teško pričati o danu kada te vlastiti grad vukao za kosu, kraj starog zatvora, kraj školskih vrata, kraj gorućih torza nabijenih na stupove kao zastave? Kada upoznam druge nalik sebi, prepoznajem čežnju, nedostajanje, sjećanje na pepeo na njihovim licima. Nitko ne napušta dom osim ako dom nisu usta morskog psa. Nosila sam tu staru himnu u ustima tako dugo da više nije bilo mjesta ni za jednu drugu pjesmu, drugi jezik i drugi govor. Poznajem strah koji te prekriva, u potpunosti guta. Rastrgala sam i pojela svoju putovnicu u hotelu zračne luke. Naduta sam jezikom koji si ne mogu priuštiti da zaboravim.*Znam da je nekoliko stvari istinito. Ne znam kamo idem, a odakle dolazim nestaje, nisam dobrodošla i moja ljepota ovdje nije ljepota. Moje tijelo gori sramom nepripadanja, moje tijelo žudi. Ja sam grijeh sjećanja i odsustvo sjećanja. Gledam vijesti i usta mi postaju umivaonik pun krvi. Redovi, formulari, ljudi za stolovima, posjetnice, imigracijski službenik, pogledi na ulici, hladnoća koja se nastanjuje duboko u moje kosti, satovi engleskog u večernjim satima, udaljenost koja me dijeli od doma. Ali, elhamdulillah, sve je ovo bolje od mirisa žene u plamenu, ili kamiona punog muškaraca koji izgledaju kao moj otac, koji mi čupaju zube i nokte, ili četrnaest muškaraca između mojih nogu, ili pištolj, ili obećanje, ili laž, ili njegovo ime, ili njegova muškost u mojim ustima.